De større børn gik i et vandland i dag, så vi blev hos de yngste og gik på legepladsen igen.
Da børnene var yngre, hentede arbejderne dem i bil og satte dem af lige ved siden af legepladsen. Det tog lidt tid at få alle børn derover.
Vejret var super dejligt i dag og det var første gang siden jeg har været her at jeg ville ønske at jeg havde taget shorts på for dagen.
Jeg skiftede mellem mange forskellige rutsjebaner og klatretårne rundt i parken. Der var altid et barn, der havde brug for hjælp til at rejse sig et sted, sad fast på en eller anden måde eller ville vise mig noget.
Så begik jeg den fejl at gå til gyngerne og give ungerne et skub. Pludselig var der 2 børn mere, der ville op på gyngerne og blive skubbet. Og 2 mere, og 2 mere.... Så det var resten af min legepladsoplevelse.
Jeg er lige begyndt at give børn et skub, så snart de sad på gyngen. Selvom der pludselig stod denne kvinde ved siden af gyngen. Hun stod bare der og sagde eller gjorde ikke rigtig noget.
Det var først, da drengen, jeg skubbede, sagde: "Se hvor højt jeg er mor!" At jeg indså, at dette barn faktisk ikke var en del af børneklubben, men bare et almindeligt barn, der var her sammen med sin mor og sin lillesøster.
Det var lidt akavet, da jeg ikke vidste, om jeg skulle stoppe nu eller fortsætte. Og fordi hun havde solbriller på, vidste jeg ikke, om hun stirrede vredt på mig eller ej.
Efter et stykke tid ville hans lillesøster have en tur, så drengen stod af, og moderen begyndte at skubbe til søsteren. Og lillesøsteren blev ved med at sige: "skub mig højere mor! Jeg vil være lige så høj som min bror! Skub mig, som om han skubbede!"
Og moderen sagde bare: "nej det er for højt og for farligt, det gør vi ikke."
Så jeg ved nu, at hun bestemt ikke var enig i min push-stil.
Efter arbejde var vores weekend startet, så vi tog det roligt. Kajan, den anden frivillige i klubben, rejser i weekenden og ville gerne på værtshus om aftenen.
Vi snakkede bare lidt, men blev ikke for længe. I morgen skal vi have endnu en sen brunch og mest se om kajan har lyst til at lave noget særligt på sin sidste dag.